Pastirček Lenin in njegova čreda prostitutk ali grobar ponuja eliksir življenja

Uljanov Lenin je slovenskega soseda, avstromarksista Karla Kautskega za njegovo nenadno nasprotovanje diktaturi proletariata označil za politično prostitutko. Kakšno oznako neki bi striček Lenin dal svojemu političnemu dediču, ideloškemu serviserju slovenskih oblasti zadnjih 30 in več let, dr. Antonu Beblerju, sinu predvojnega komunista, ki je med strokovnim izpopolnjevanjem v Moskvi porodil sedanjega šefa Atlantskega sveta Slovenije, avtorja knjige Marksizem in vojna, v devedesetih letih gorečega zagovornika nevključevanja Slovenije v kakršnekoli vojaške zveze v mirnem času, zdaj pa z namišljeno strokovnostjo renčeče-grozilno vabečega v NATO.
Spominjamo se proslulega mitinga (resnice!) slovenskih državljanov, pretežno srbskega porekla ob spremljavi etno glasbe proti dogodkom na Kosovu in v Srbiji med bombardiranjem Nata. Teh naših državljanov ni preveč motilo blatenje in šikaniranje Slovenije v 2. polovici 80. let, niso bili proti vojni na območju Jugoslavije, tako v Sloveniji kot na Hrvaškem in v Bosni, leta 1999 pa so se pravičniki nenadoma predramili iz svojega globokega sna. 
Včasih so na načela dali kaj vsaj približnega, danes pa je to za premnoge samo balast. Dr. Bebler & CO. z ene strani in slovenski srbofili z druge strani so danes najglasnejši v javni medijski razpravi o koristnosti vstopa Slovenije v NATO. Z Beblejem je stvar jasna. Imamo opravka z izrazitim protagonistom črednega nagona, ki ne more brez vodje, pa naj bo to enkrat Lenin, drugič Josip Broz Tito, zdaj kurantna slovenska oblast in kdorkoli že komandira v Washingtonu. Grobar, ki ponuja eliksir življenja. Kaj bi zanj rekel Lenin ali pa Stalin si torej predstavljamo. Iz te iste črede, če se vrnem, so bili 1941 mnogi Ukrajinci, sovjetska kadrovska armada, včerajšnji komsomolci, Stalinisti, ki so se hipoma prelevili v policaje v službi Hitlerja oziroma so se kar prerivali, kdo se bo prej vdal nacistom. Kaj združuje komsomolce-policaje, komuniste-kapitaliste in mitingaše? Ljubezen do izdajanja. Izdajanja idej, naroda, očetnjave. Domovina je tam, kjer ni izdaje. Naši 'figurantje' domovine nimajo. Eni komaj čakajo, da se z vstopom v vsemogoče mednarodne inštitucije porazbežijo po Evropah in čez lužo na račun slovenskega davkoplačevalca, drugi so veliki patrioti na daljavo, svojo matično državo, ki jim nudi relativno blaginjo pa kvečemu tolerirajo. Oboje prištevam k profesionalnim emigrantom, grejo tja kjer je bolje in se vračajo, ko tisti, ki ostanejo uredijo vse kar najbolj znosno. In vsem solijo pamet.
Ruski pregovor ne pravi zastonj: »muž i žena odna satana«. Cenjeni soprogi Dr. Beblerja si tudi ni treba sposojati vztrajnosti pri delanju kariere. Ponujala se je za varuhinjo človekovih pravic, ambasadorko v Rusiji in pogorela na celi črti, vendar znala dobesedno prisiliti faktorje da ji dajo kakršnokoli funkcijo, samo da bo plača spodobna. Tako se prerinejo na pozicije ljudje z zelo vprašljivo osebno integriteto predvsem po zaslugi že prav pataloške, fanatične vztrajnosti, medtem, ko bolj tenkočutni a sposobni ljudje ostanejo odrinjeni.
Tema NATO bi morala biti na naši nacionalni listi prioritet na 33. mestu, namesto tega pa je ves državni aparat vprežen v izvajanje projekta, ki je v interesu samo maaaaajhne sebične peščice uradnikov in politikov. Navajati argumente proti vstopu v NATO je že kar abotno, v tolikšni meri je namreč jasno, da ni niti enega samcatega dejanskega argumenta za. Naših politikov ni nič v hlačah, njihovi žepi pa so neskončno globoki in nenasitni, zato tudi rinejo tja, kjer bodo dobili oboje, česar menda nimajo niti simbolično in kar morajo napolniti dejansko.
Zavzemimo se za trezno in vsestransko analizo, naj NATO-hipnoza popusti, ne dovolimo si še ene vratolomne manipulacije družbene zavesti.  Iztrgajmo se iz omame velike dojke, ki jo v naši podzavesti predstavljata NATO in EU. Zdramimo se. Čas je, da si poiščemo žensko in zapustimo mamičino naročje. Odrastimo.

J. R.
p.p. 17, 103104 Moskva, Rusija